Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
- Nefastos
- Posts: 3029
- Joined: Mon May 24, 2010 10:05 am
- Location: Helsinki
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
CHAPTER 8: WHAT'S WRONG WITH RELIGION? WHY BE SO HOSTILE?
Kirjoittaja selittää, että hänen riitelynsä rajoittuu sanoihin, & tuntuu esittävän että sitä tarvitaan horjuttamaan uskonnon itseisarvoista & perustelematonta valtaa, esim. Raamatun auktoriteettia. Niinpä kai. Oman kokemukseni mukaan emotionaaliseen agitaatioon tarttuvat kyllä juuri päinvastaiset ihmiset kuin ne, jotka voisivat siitä hyötyä, & vieläpä tällä tavoin riehaantuessaan yhä vain lisäävät bensiiniä vastustamansa tahon pyhän vihan roihuun. Heiluri heiluu, & kummallakin puolella se sinkautetaan yhä kovemmin takaisin toiselle puolen, jos meno hetkeksi alkaisi laantua. Voiko retorinen mellastaminen olla muuta kuin yhden ajanhetken tarveharkintainen toimintamalli, tai jonkinlainen tantrinen initiaatio rikkomaan väärä lähestymistapa? Voiko, pitääkö siitä tehdä kulttuurinen topos? Eivät nämä ole uusia asioita. En kuitenkaan väitä tietäväni, millainen on kulttuurinen atmosfääri Atlantin takana. Ehkä tällaista oikeasti tarvitaan. Meilläpäin tarvitaan selvästi protestanttista tekopyhyyttä vastaan nousevaa tematiikkaa, ehkäpä jenkkien rakenteessa moukarin pitää olla vielä isompi. Tai - tai sitten ollaan menossa siinä samassa viihteen & retoriikan veneessä kuin muutkin, samoilla laineilla & melkein samoilla kikseilläkin. Who knows.
Sitten seuraa erilaisten humanitääristen kysymysten pyörittelyä, so. fundamentalististen ennakkoluulojen kritisointia. Lähinnä tässä kai pyritään antamaan retorisia aseita ateismin leiriin tulleille ihmisille, koska ei kai näin pitkälle kukaan fundamentalisti olisi jaksanut lukea, paitsi ehkä kirotakseen Dawkinsin syvemmälle helvettiin. Henkilökohtaisesti en ole ikinä tainnut olla keskustelussa esim. uskonnollisista syistä abortteja vastustavan kanssa, joten tämä jättää vähän viileäksi. Oma ongelmani (ongelmattomuuteni) toki eikä kirjan.
Lopun islam-kritiikki sentään hieman piristää, se kun on nykysuomessa paljon pahempi tabu kuin kristinuskoon kohdistuva arvostelu.
Kirjoittaja selittää, että hänen riitelynsä rajoittuu sanoihin, & tuntuu esittävän että sitä tarvitaan horjuttamaan uskonnon itseisarvoista & perustelematonta valtaa, esim. Raamatun auktoriteettia. Niinpä kai. Oman kokemukseni mukaan emotionaaliseen agitaatioon tarttuvat kyllä juuri päinvastaiset ihmiset kuin ne, jotka voisivat siitä hyötyä, & vieläpä tällä tavoin riehaantuessaan yhä vain lisäävät bensiiniä vastustamansa tahon pyhän vihan roihuun. Heiluri heiluu, & kummallakin puolella se sinkautetaan yhä kovemmin takaisin toiselle puolen, jos meno hetkeksi alkaisi laantua. Voiko retorinen mellastaminen olla muuta kuin yhden ajanhetken tarveharkintainen toimintamalli, tai jonkinlainen tantrinen initiaatio rikkomaan väärä lähestymistapa? Voiko, pitääkö siitä tehdä kulttuurinen topos? Eivät nämä ole uusia asioita. En kuitenkaan väitä tietäväni, millainen on kulttuurinen atmosfääri Atlantin takana. Ehkä tällaista oikeasti tarvitaan. Meilläpäin tarvitaan selvästi protestanttista tekopyhyyttä vastaan nousevaa tematiikkaa, ehkäpä jenkkien rakenteessa moukarin pitää olla vielä isompi. Tai - tai sitten ollaan menossa siinä samassa viihteen & retoriikan veneessä kuin muutkin, samoilla laineilla & melkein samoilla kikseilläkin. Who knows.
Sitten seuraa erilaisten humanitääristen kysymysten pyörittelyä, so. fundamentalististen ennakkoluulojen kritisointia. Lähinnä tässä kai pyritään antamaan retorisia aseita ateismin leiriin tulleille ihmisille, koska ei kai näin pitkälle kukaan fundamentalisti olisi jaksanut lukea, paitsi ehkä kirotakseen Dawkinsin syvemmälle helvettiin. Henkilökohtaisesti en ole ikinä tainnut olla keskustelussa esim. uskonnollisista syistä abortteja vastustavan kanssa, joten tämä jättää vähän viileäksi. Oma ongelmani (ongelmattomuuteni) toki eikä kirjan.
Lopun islam-kritiikki sentään hieman piristää, se kun on nykysuomessa paljon pahempi tabu kuin kristinuskoon kohdistuva arvostelu.
Faust: "Lo contempla. / Ei muove in tortuosa spire / e s'avvicina lento alla nostra volta. / Oh! se non erro, / orme di foco imprime al suol!"
- Nefastos
- Posts: 3029
- Joined: Mon May 24, 2010 10:05 am
- Location: Helsinki
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
CHAPTER 9: CHILDHOOD, ABUSE AND THE ESCAPE FROM RELIGION
Loppu häämöttää. Tämä on ollut hieno kokemus, & juuri oikea tapa jyrsiä läpi tämän tiiliskiven.
Nyt puhutaan pitkästi lapsikasteesta, & kuinka väärin on riistää kasteen varjolla lapsi vanhemmiltaan. Toki näin. Tällaista on kuulemma tapahtunut 1800-luvulla Italiassa. Kauheaa. Alkavatko Dawkinsilta panokset isommassa pyssyssä loppua? Myös nopea vihjaus lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä tuntuu melkeinpä lepsulta kun ajattelee, miten uskomatonta (psykologista) tuhoa & kierouttamista asiaan oikeasti liittyy, erittäin laajassa mittakaavassa. Nyt pliisu kommentointi syö turhaan tehoa aidosti herättävältä esitykseltä, mikä tämän olisi pitänyt olla, jos asiaan olisi suhtauduttu muutenkin kuin kirjan loppupuolen retorisena bonuksena. Luultavasti Dawkinsin julkaisija on pyytänyt pitämään sordinon päällä näin vaikeista asioista puhuttaessa?
Valokeilassa on nyt lasten pelottelu helvetillä, Suomessa uskoakseni & toivoakseni pääsääntöisesti vanhentunut huolenaihe. Myös ympärileikkausta käsitellään yllättävän lyhyesti (muutamassa virkkeessä sivuilla 369-370) vailla häivähdystäkään kirjan alkupuolella Dawkinsin retorisille lohikäärmeensiivilleen nostaneesta verbaalisesta kiihkosta. Eikö asia kiinnosta, mitä? Aiheellisesti kirjoittaja palaa alituisesti kritisoimaan jo heti teoksen alussa alleviivattua esitystä "sen ja sen uskoisista lapsista", kun kyseessä on tosiasiassa pikkulasten vanhempien usko. Toki näin, mutta nähtävästi retoriikka on sitten yleistä rapakon takana. Täällä en ole moiseen juuri törmännyt.
Summa summarum, missä on se tuli & leimaus, jota opimme ensin sietämään, sitten rakastamaan kirjan alkupuolella? Kuka on tämä laimea tutkija, & mitä hän on tehnyt Richardille? Haamukirjoittajakin olisi vaalinut kirjallista tyyliä paremmin.
Loppu häämöttää. Tämä on ollut hieno kokemus, & juuri oikea tapa jyrsiä läpi tämän tiiliskiven.
Nyt puhutaan pitkästi lapsikasteesta, & kuinka väärin on riistää kasteen varjolla lapsi vanhemmiltaan. Toki näin. Tällaista on kuulemma tapahtunut 1800-luvulla Italiassa. Kauheaa. Alkavatko Dawkinsilta panokset isommassa pyssyssä loppua? Myös nopea vihjaus lasten seksuaalisesta hyväksikäytöstä tuntuu melkeinpä lepsulta kun ajattelee, miten uskomatonta (psykologista) tuhoa & kierouttamista asiaan oikeasti liittyy, erittäin laajassa mittakaavassa. Nyt pliisu kommentointi syö turhaan tehoa aidosti herättävältä esitykseltä, mikä tämän olisi pitänyt olla, jos asiaan olisi suhtauduttu muutenkin kuin kirjan loppupuolen retorisena bonuksena. Luultavasti Dawkinsin julkaisija on pyytänyt pitämään sordinon päällä näin vaikeista asioista puhuttaessa?
Valokeilassa on nyt lasten pelottelu helvetillä, Suomessa uskoakseni & toivoakseni pääsääntöisesti vanhentunut huolenaihe. Myös ympärileikkausta käsitellään yllättävän lyhyesti (muutamassa virkkeessä sivuilla 369-370) vailla häivähdystäkään kirjan alkupuolella Dawkinsin retorisille lohikäärmeensiivilleen nostaneesta verbaalisesta kiihkosta. Eikö asia kiinnosta, mitä? Aiheellisesti kirjoittaja palaa alituisesti kritisoimaan jo heti teoksen alussa alleviivattua esitystä "sen ja sen uskoisista lapsista", kun kyseessä on tosiasiassa pikkulasten vanhempien usko. Toki näin, mutta nähtävästi retoriikka on sitten yleistä rapakon takana. Täällä en ole moiseen juuri törmännyt.
Summa summarum, missä on se tuli & leimaus, jota opimme ensin sietämään, sitten rakastamaan kirjan alkupuolella? Kuka on tämä laimea tutkija, & mitä hän on tehnyt Richardille? Haamukirjoittajakin olisi vaalinut kirjallista tyyliä paremmin.
Faust: "Lo contempla. / Ei muove in tortuosa spire / e s'avvicina lento alla nostra volta. / Oh! se non erro, / orme di foco imprime al suol!"
- Nefastos
- Posts: 3029
- Joined: Mon May 24, 2010 10:05 am
- Location: Helsinki
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
CHAPTER 10: A MUCH NEEDED GAP
Ajatus Jumalasta aikuisen mielikuvitusystävänä ei ole yhtään niin huono tai vailla metafyysis-psykologisen tutkimuksen mahdollisuuksia kuin miltä se alun haastavuudessaan voi tuntua. Erityisesti, jos okkultisteina uskomme henkiin & mielikuvien mahdolliseen toteenrajautuvuuteen (en sano todellisuuteen per se, joka johtaa liian helposti patologiseen suuntaan), ajatusta sietäisi pohtia laaja-alaisesti. Ja mitä ylipäänsä ihmismieli on, mitä itseus contra toiseus, kuinka pitkälti veteen piirretty viiva?
No, nämä eivät ole kysymyksiä Dawkinsille. Hän siirtyy puhumaan uskonnon tarjoamasta lohdusta (394), mutta ääniala on edelleen melkeinpä leppoisan lempeä & vailla sen jyrkempiä tai kummoisempia mielipiteitä puoleen tai toiseen. Osa ateisteista on onnellisia & osa onnettomia, ja niinhän se on uskovaisillakin, selvästikin jo kesytetty & angstistaan tyhjentynyt Dawkins pohdiskelee.
Anekauppaa kritisoidaan sivulla 401. Kirjoittajan mielentila taitaa olla yhtä uuvahtanut kuin minulla, onkohan hänkin kirjoittanut tekstinsä yhteen pötköön? Kiirastuliteologian kritiikissä päästään sentään hetkellisesti pieneen blavatskylaishenkiseen nosteeseen (403), mutta piiskan siimat jäävät lyhyehköiksi. Sitten puhutaan inspiraatiosta & naisten uskonnollisesta pukeutumisesta islamissa. Ilokseni huomaan, että kirjaan kertyy lopulta kuitenkin enemmän Shakespeare- kuin Adams-viittauksia.
Osin vertauskuvakielelliseksi paljastuva burkha-osio käsitteleekin loppua kohti yhä enemmän kvanttifysiikkaa, & alkaisimme olla lähellä kirjan varsinaista aihetta - Jumalan olemassaolon tutkimista - nyt jos koskaan, tässä väsyneen liminaalisuuden & tieteen leikkauskohdassa. Mutta ei toki, seuraava pyörähdys on iloinen oodi viimeisen sadan vuoden aikana ihmisiä pelastamaan nousseesta tiedon valosta. Sama oodi samalla sävelellä, hyvin pienillä sanavarioinneilla lienee laulettu Zeitgeistin huulilta hamasta ihmiskunnan esihistoriasta saakka: aina olemme saaneet uuden valon, joka räjäyttää tiemme tähtiin nyt, nyt, aivan kohta. Kuinka tyhmiä aiemmin oltiinkaan!
Kirja loppuu sanoihin:
Paitsi tietysti henkeen & Jumalaan liittyville pohdinnoille, I suppose.
Ajatus Jumalasta aikuisen mielikuvitusystävänä ei ole yhtään niin huono tai vailla metafyysis-psykologisen tutkimuksen mahdollisuuksia kuin miltä se alun haastavuudessaan voi tuntua. Erityisesti, jos okkultisteina uskomme henkiin & mielikuvien mahdolliseen toteenrajautuvuuteen (en sano todellisuuteen per se, joka johtaa liian helposti patologiseen suuntaan), ajatusta sietäisi pohtia laaja-alaisesti. Ja mitä ylipäänsä ihmismieli on, mitä itseus contra toiseus, kuinka pitkälti veteen piirretty viiva?
No, nämä eivät ole kysymyksiä Dawkinsille. Hän siirtyy puhumaan uskonnon tarjoamasta lohdusta (394), mutta ääniala on edelleen melkeinpä leppoisan lempeä & vailla sen jyrkempiä tai kummoisempia mielipiteitä puoleen tai toiseen. Osa ateisteista on onnellisia & osa onnettomia, ja niinhän se on uskovaisillakin, selvästikin jo kesytetty & angstistaan tyhjentynyt Dawkins pohdiskelee.
Anekauppaa kritisoidaan sivulla 401. Kirjoittajan mielentila taitaa olla yhtä uuvahtanut kuin minulla, onkohan hänkin kirjoittanut tekstinsä yhteen pötköön? Kiirastuliteologian kritiikissä päästään sentään hetkellisesti pieneen blavatskylaishenkiseen nosteeseen (403), mutta piiskan siimat jäävät lyhyehköiksi. Sitten puhutaan inspiraatiosta & naisten uskonnollisesta pukeutumisesta islamissa. Ilokseni huomaan, että kirjaan kertyy lopulta kuitenkin enemmän Shakespeare- kuin Adams-viittauksia.
Osin vertauskuvakielelliseksi paljastuva burkha-osio käsitteleekin loppua kohti yhä enemmän kvanttifysiikkaa, & alkaisimme olla lähellä kirjan varsinaista aihetta - Jumalan olemassaolon tutkimista - nyt jos koskaan, tässä väsyneen liminaalisuuden & tieteen leikkauskohdassa. Mutta ei toki, seuraava pyörähdys on iloinen oodi viimeisen sadan vuoden aikana ihmisiä pelastamaan nousseesta tiedon valosta. Sama oodi samalla sävelellä, hyvin pienillä sanavarioinneilla lienee laulettu Zeitgeistin huulilta hamasta ihmiskunnan esihistoriasta saakka: aina olemme saaneet uuden valon, joka räjäyttää tiemme tähtiin nyt, nyt, aivan kohta. Kuinka tyhmiä aiemmin oltiinkaan!
Kirja loppuu sanoihin:
we may eventually discover that there are no limits. (420)
Paitsi tietysti henkeen & Jumalaan liittyville pohdinnoille, I suppose.
Faust: "Lo contempla. / Ei muove in tortuosa spire / e s'avvicina lento alla nostra volta. / Oh! se non erro, / orme di foco imprime al suol!"
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Dawkinsia on helppo arvostaa yhteiskunnallisesti; jenkeissä ateistiksi tunnustautuminen nostaa usein akateemisen uran pystyyn, ja osa kouluista on alkanut opettaa kreationismia. Kaliforniassa (joka ei ole edes "bible belt" aluetta) paikallisen hallinnon käsittelyyn tulee aloite, jonka mukaan homot pitäisi tappaa. Ei se nyt toki läpi ole menossa, mutta aika pelottavaa kuitenkin. Suunta on enenevissä määrin tämä.
Filosofisesti Dawkins on todella tympeää uusateismia, joka ei tarjoa käytännössä mitään lisää klassisten paljon syvällisempien uskontokriitikoiden kuten Freudin, Nietzschen, Marxin, Humen, Durkheimin ja Feuerbachin ideoihin. Ylipäätään "liikkeenä" uusateismi ei pysty käsittelemään uskontoa minään muuna kuin tieteen kanssa kilpailevana maailmanselityksenä. Tätä se toki onkin uskonnollisiksi itsensä mieltävien ylivoimaiselle enemmistölle. Mannermainen filosofia on jenkeissä aika lailla poissa laskuista, mutta pieni perehtyminen vaikkapa Wittgensteiniin ja Jamesiin ei olisi pahitteeksi Dawkinsille.
Mikäli haluaa oikeasti haastavaa uskontokritiikkiä kannattaa ottaa ajalla ja vaivalla haltuun saksalaisen filosofian kehitys Kantista Heideggeriin (erityisesti Nietzsche, mutta osana tätä laajempaa kokonaisuutta!).
Filosofisesti Dawkins on todella tympeää uusateismia, joka ei tarjoa käytännössä mitään lisää klassisten paljon syvällisempien uskontokriitikoiden kuten Freudin, Nietzschen, Marxin, Humen, Durkheimin ja Feuerbachin ideoihin. Ylipäätään "liikkeenä" uusateismi ei pysty käsittelemään uskontoa minään muuna kuin tieteen kanssa kilpailevana maailmanselityksenä. Tätä se toki onkin uskonnollisiksi itsensä mieltävien ylivoimaiselle enemmistölle. Mannermainen filosofia on jenkeissä aika lailla poissa laskuista, mutta pieni perehtyminen vaikkapa Wittgensteiniin ja Jamesiin ei olisi pahitteeksi Dawkinsille.
Mikäli haluaa oikeasti haastavaa uskontokritiikkiä kannattaa ottaa ajalla ja vaivalla haltuun saksalaisen filosofian kehitys Kantista Heideggeriin (erityisesti Nietzsche, mutta osana tätä laajempaa kokonaisuutta!).
-
- Posts: 126
- Joined: Fri May 28, 2010 1:18 pm
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Itse en olisi näin optimistinen tämän suhteen. Suomi on vieläkin yllättävän konservatiisella tavalla uskonnollinen, vaikkei sentään missään USA:n mittakaavassa. Toki tässä on alueittaisia eroja, joku Helsingin Kallio on varmaan kaikista liberaalein, mutta tietyillä alueilla, esim. lestadiolaisuuden ja muiden kristillisten herätysliikkeiden kansoittamalla Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla (Suomen Bible Belt) lapsien helvetillä pelottelu on luullakseni enemmän sääntö kuin poikkeus.Nefastos wrote:Valokeilassa on nyt lasten pelottelu helvetillä, Suomessa uskoakseni & toivoakseni pääsääntöisesti vanhentunut huolenaihe.
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Seconded. Ja se kaikkein huonoimman sorttinen uskonnollisuus on kasvussa myös Suomessa. Siinä missä tapauskovaiset eroavat aiempaa useammin kirkosta, esimerkiksi jehovan todistajat käännyttävät porukkaa ihan kiitettävällä tarmolla. Lahkolaisilla on myös tyypillisesti paljon lapsia, joista useimmat seuraavat vanhempiensa jalanjälkiä.Sothoth wrote:Itse en olisi näin optimistinen tämän suhteen. Suomi on vieläkin yllättävän konservatiisella tavalla uskonnollinen, vaikkei sentään missään USA:n mittakaavassa. Toki tässä on alueittaisia eroja, joku Helsingin Kallio on varmaan kaikista liberaalein, mutta tietyillä alueilla, esim. lestadiolaisuuden ja muiden kristillisten herätysliikkeiden kansoittamalla Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla (Suomen Bible Belt) lapsien helvetillä pelottelu on luullakseni enemmän sääntö kuin poikkeus.Nefastos wrote:Valokeilassa on nyt lasten pelottelu helvetillä, Suomessa uskoakseni & toivoakseni pääsääntöisesti vanhentunut huolenaihe.
Idealistina tahdon uskoa, että maailma kehittyy teleologisesti eteen päin (vaikka välillä vaikuttaisi että mennään taakse päin), mutta tästä ajatuksesta on hyvin vahingollista tehdä itselleen objektiivinen fakta.
- Einheri
- Posts: 111
- Joined: Sun Jun 06, 2010 12:23 am
- Location: Etelä-Savo
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Totta, mutta lisään myös sen, että evankelisluterilaisissa suuntauksissa ylipäätään, on sama helvettitematiikaalla pelottelu ollut osa ajanhammasta.Sothoth wrote:Itse en olisi näin optimistinen tämän suhteen. Suomi on vieläkin yllättävän konservatiisella tavalla uskonnollinen, vaikkei sentään missään USA:n mittakaavassa. Toki tässä on alueittaisia eroja, joku Helsingin Kallio on varmaan kaikista liberaalein, mutta tietyillä alueilla, esim. lestadiolaisuuden ja muiden kristillisten herätysliikkeiden kansoittamalla Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla (Suomen Bible Belt) lapsien helvetillä pelottelu on luullakseni enemmän sääntö kuin poikkeus.Nefastos wrote:Valokeilassa on nyt lasten pelottelu helvetillä, Suomessa uskoakseni & toivoakseni pääsääntöisesti vanhentunut huolenaihe.
Nykysukupolven kasvatuksellisesta ajankohtaisuudesta en mene takuuseen, mutta uskoisin näiden piirteiden olevan kuitenkin sen verran syvällä, että tämä asia tuskin ehtii muuttua muutamissa vuosissa merkittävästi.
- Nefastos
- Posts: 3029
- Joined: Mon May 24, 2010 10:05 am
- Location: Helsinki
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Nefastos wrote:Valokeilassa on nyt lasten pelottelu helvetillä, Suomessa uskoakseni & toivoakseni pääsääntöisesti vanhentunut huolenaihe.
Sothoth wrote:tietyillä alueilla, esim. lestadiolaisuuden ja muiden kristillisten herätysliikkeiden kansoittamalla Keski- ja Pohjois-Pohjanmaalla (Suomen Bible Belt) lapsien helvetillä pelottelu on luullakseni enemmän sääntö kuin poikkeus.
Wyrmfang wrote:Ja se kaikkein huonoimman sorttinen uskonnollisuus on kasvussa myös Suomessa. Siinä missä tapauskovaiset eroavat aiempaa useammin kirkosta, esimerkiksi jehovan todistajat käännyttävät porukkaa ihan kiitettävällä tarmolla. Lahkolaisilla on myös tyypillisesti paljon lapsia, joista useimmat seuraavat vanhempiensa jalanjälkiä.
Tämä on epäilemättä totta. Pulmana on tietysti se, että ne fundamentalistiset ryhmät jotka tällaista tekevät, lienevät yleensä niin suljettuja, että sellaisten toimintaa on hyvin vaikeaa ellei mahdotonta tässä suhteessa rajoittaa. Toki Dawkinsin ajatusten voidaan ajatella olevan suunnattuja esim. valtaapitäville, jotka sitten ottaisivat tämän vaaran huomioon koulutus-, kasvatus-, & lastensuojelulainsäädännössä. Yleisen tason angstina se sen sijaan jäänee harvinaisen hedelmättömäksi, tai jopa omaa työtään vahingoittavaksi: Dawkins kun näyttää nauttivan harteilleen ripustetun antikristuksen viitan kantamisesta (and who can blame him). Siitä seuraa sitten yhä paheneva kina & uskovaisten yhä palavampi halu pitää kiinni vanhoillisista käsityksistään.
Sothoth wrote:Itse en olisi näin optimistinen tämän suhteen. Suomi on vieläkin yllättävän konservatiisella tavalla uskonnollinen, vaikkei sentään missään USA:n mittakaavassa.
En sanoisi konservatiivisella tavalla uskonnollinen, vaan vain konservatiivinen. Uskonto nyt sattuu olemaan poikkeuksellisen hyvää (omalle epävarmuudelle & kyttäilevälle suomalaiselle pelokkuudelle pohjaavan) konservatismin materiaalia.
Wyrmfang wrote:Idealistina tahdon uskoa, että maailma kehittyy teleologisesti eteen päin (vaikka välillä vaikuttaisi että mennään taakse päin), mutta tästä ajatuksesta on hyvin vahingollista tehdä itselleen objektiivinen fakta.
Joo, & vaikka itsekin uskon hyvin vahvasti näin, uskon ehdottomaan kehitykseen miljoonavuosissa & ehdolliseen kehitykseen tuhatvuosissa. Pienemmissä aikasykleissä suoranainen (näennäinen) regressiokin on täysin mahdollista.
Faust: "Lo contempla. / Ei muove in tortuosa spire / e s'avvicina lento alla nostra volta. / Oh! se non erro, / orme di foco imprime al suol!"
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Dawkins saattaa nauttiakin osastaan, mutta hänen pääasiallinen motivaattori ei tunnu olevan uskonnon vastustaminen sinänsä vaan uskonnollisen fundamentalismin poliittinen tuhoisuus. Alla kertova lainaus wikipediasta:Nefastos wrote:Pulmana on tietysti se, että ne fundamentalistiset ryhmät jotka tällaista tekevät, lienevät yleensä niin suljettuja, että sellaisten toimintaa on hyvin vaikeaa ellei mahdotonta tässä suhteessa rajoittaa. Toki Dawkinsin ajatusten voidaan ajatella olevan suunnattuja esim. valtaapitäville, jotka sitten ottaisivat tämän vaaran huomioon koulutus-, kasvatus-, & lastensuojelulainsäädännössä. Yleisen tason angstina se sen sijaan jäänee harvinaisen hedelmättömäksi, tai jopa omaa työtään vahingoittavaksi: Dawkins kun näyttää nauttivan harteilleen ripustetun antikristuksen viitan kantamisesta (and who can blame him). Siitä seuraa sitten yhä paheneva kina & uskovaisten yhä palavampi halu pitää kiinni vanhoillisista käsityksistään.
In 1986, Dawkins and biologist John Maynard Smith participated in an Oxford Union debate against A. E. Wilder-Smith (a Young Earth creationist) and Edgar Andrews (president of the Biblical Creation Society). In general, however, Dawkins has followed the advice of his late colleague Stephen Jay Gould and refused to participate in formal debates with creationists because "what they seek is the oxygen of respectability", and doing so would "give them this oxygen by the mere act of engaging with them at all". He suggests that creationists "don't mind being beaten in an argument. What matters is that we give them recognition by bothering to argue with them in public."
Fundamentalistit eivät muuta näkemyksiään aggressiivisesti argumentoimalla, totta, mutta he eivät muuta niitä mitenkään muutenkaan. Synkretisti on taipuvainen sovittelemaan ja etsimään pientäkin totuutta joka paikasta, mutta tällaisesssa tapauksessa järkevämpää on pitää jyrkkä linja. Tilanne on analoginen "ilmastoskeptikoiden" nousuun (joista moni voi olla myös uskovaisia, olettaisin); argumentointi ei toimi suoraan, mutta jos heitä ei vastusteta, he saavat lisää poliittista valtaa kenenkään häiritsemättä. Vastoin arki-intuitiota, laaja-alaiseen mielipiteen muokkaukseen ei tarvita kansan enemmistöä; aktiivisten ilmastoskeptikoiden porukka on pienehkö, mutta se on saanut 50% amerikkalaisista harkitsemaan näkemyksen totuudellisuutta.
- E.Velestie
- Posts: 40
- Joined: Thu Feb 18, 2016 9:12 am
Re: Luetaanpa Dawkins: The God Delusion
Aika moneen eri kohtaan voisin kommentoida, mutta rajatun ajan vallitessa koneen äärellä. Pieni mieli vierellä toivoo palavasti osallistumista johonkin jännään leikkiin mielikuvituksen laukatessa vierellä, niin koitan pitää lyhyenä ja nopeana asian. Saatan kommentoida lisää kunhan saan ajatukset fokusoitua leikeistä takaisinNefastos wrote:PREFACE
Dawkins nostaa esiin neljä asiaa, joita hän tulee kirjassaan esittelemään. Kaikissa niistä on kyseessä "tietoisuuden kohottamisesta". Ellei nyt heti tietoisuutta, niin ainakin kulmakarvojani tämä vähän kohotti. Mutta ehkä se valaistuminenkin tässä illan mittaan vielä tulee. Kohdat ovat:
1) Ateistina oleminen on realistinen, rohkea & uljas ratkaisu. (23)
2) Luonnonvalinnan kaltaisten tieteellisten oppien liputtaminen. (24)
3) Syyt jumaluskoon löytyvät lapsuudesta. (25)
4) "Atheist pride". (26)
Neloskohtaa jo ylempänä käsittelinkin, joten sananen muista kolmesta. Mitä tulee ensimmäiseen, niin toki & varmasti näin - ei huomautettavaa.
Toisen kohdan tiimoilta en ole ihan yhtä innoissani, koska näitä "luonnonlakeja" liputtavat reduktionistiset maailmankuvat pysähtyvät kauan ennen esoteerista terra incognitaa, mutta silti sieltä missä seisovat julistavat koko maan & taivaan vallatuksi. Sellainen ei sovi: tiedettä ei ole oikeutta popularisoida merkityksiä & älyjä poisrajaavassa merkityksessä, ainoastaan näyttöjen kautta esiinrajaavien toimintarakenteiden merkityksessä. Mutta whateever, tästä on taisteltu foorumilla jo riittävästi, toivon.
Kolmatta kohtaa (johon perehdytään kuulemma luvussa 9) odottelen henkilökohtaisesti suurimmalla kiinnostuksella. Oma kokemukseni on tässäkin sekä-että -usko: kyllä, ihmisen lapsuuden kokemukset luovat tai vähintäänkin värittävät erittäin voimakkaasti hänen uskomusmaailmaansa, halusi hän tai ei, oli kyseessä toisto tai vastaan taisteleminen. Mutta että tämä olisi argumentti siihen että tuo teologia - tai pahempaa: mikään teologia - ei ole validia, on jälleen väärä johtopäätös. Kuten ylempänä mainitussa tapauksessa, tässäkään kentät eivät kohtaa... mutta enemmän tästä sitten myöhemmin.
a book like this, which is surely a work of Satan. (28)
Eiköhän tässä tulla juttuun ihan hyvin.
![Smile :)](./images/smilies/icon_e_smile.gif)
Kunnioitan Dawkinsia tietyssä mielessä kovastikkin - esimerkiksi ajatusta ihmisen tulevaisuuden kuten ehkä vielä voimakkaammin painotettuna Hawkinsin osalta. Onhan se selvä, että maapallomme resurssien ollessa rajalliset verrattuna alati kasvavaan väestökuormaan, niin lajimme jatkumon kannalta pitäisi täältä pallolta päästä pois muuallekkin. Ajatuksena toki hyvin utopistinen.
Se ongelma mikä Dawkinsia ja muita vastaavanlaista ateismista ajattelutapaa edustavien keskuudessa on juurikin se teologian ainoana mahdollisena vaihtoehtona persoonallisen jumalan alla. Persoonaton jumala ja yksinkertainen selitys ykseydestä ja panteismista on liian lähellä tieteellistä näkökulmaa kaikkeudesta. Siitä syntyy helposti väkevä deniaali aiheelle, koska ei suostuta hyväksymään että jokin uskomus luonnontieteiden ulkopuolella olisi tieteenmukainen!
Kysymyksenä saa takaisin vain miksi sellaista pitäisi enään kutsua jumalaksi? Tietyssä mielessä ihan perusteltu kysymys, mutta mietinnän aiheita antaessa denialismi iskee samalla tavalla kuin fanaattisella sekä sokealla uskovaisella.
Muutenkin ateismi on niin kieltävä ajatus, ettei se sovi minusta yksiin oikeasti tieteellisen ajattelumallin kanssa. Tieteessä kuitenkin kaikki teoriat ja faktat muuttuvat sitä mukaa kun oikeasti tietoa saadaan ja päästään pelkistä teorioista eroon. Siinä helposti kaadutaan itse samaan järjettömyyteen, kuin jota itse yritetään kritioida.
2) kohdan allekirjoitan mutta ei se yksinään riitä.
3) myös tietyssä mielessä.
4) on niin koominen statement, etten jaksa edes sanoa mielipidettäni
![Very Happy :D](./images/smilies/icon_e_biggrin.gif)
☩ Ho Ophis Ho Archaios ☩