Kirja-arvostelut
-
- Posts: 42
- Joined: Wed Jun 02, 2010 10:30 am
- Contact:
Kirja-arvostelut
Tähän topikkiin voi koota niin lyhyitä kuin pitkiä kirja-arvosteluita niistä kirjoista, jotka voisivat koskettaa lautamme lukijoita. Pistearvostelua voinee käyttää omantuntonsa mukaan, mutta henkilökohtaisesti en lähtisi arvottamaan kirjallisuutta hyvä / parempi / paras -asteikolla, vaan kritisoimalla sen sijaan sisällöllistä kontekstia, jos tähän on tarvetta.
Keskustelu myös arvosteluissa olevista kirjoita myös suotavaa.
- - - - -
THE MYSTICAL QABALAH
Fortune, Dion
Weiser Books, ISBN: 978-1-57863-150-6
Yleiskäsitykseni kabbalistisesta järjestelmästä ja Elämänpuuhun liittyvästä kokonaiskuvasta oli erittäin vailinnainen ennen tämän kirjan lukua. Kirjan mainostetaan olevan hyvää referenssimateriaalia niin noviiseille kuin edistyneillekin kabbalismin tutkijoille - ja noviisin näkökulmasta tenhoava ja omaksuttavissa oleva retoriikka antoivat oivat mahdollisuudet ymmärtää tämän länsimaisen äärimmäisen kompleksisen esoteerisen järjestelmän periaatteita.
Jos jotain puutteellisuuksia haluaa etsiä, niin ainakin polkuihin liittyvä työskentely ("Pathworking") ja Elämänpuun klifottinen puoli ja gematria jätettiin syvemmälti käsittelemättä, mutta näistä lienee tarkemmin luettavissa muilta kirjoittajilta. Fortune mainitsee Crowleyn ja Mathersin nimet (ja Crowleyn aiempaa järjestelmää käyttää esimerkkeinä referensseissään), mutta myös tervettä kriittisyyttä huomioiden siinä, missä kyseisten kirjoittaen käsitykset tekevät väkivaltaa tietyissä konsepteissa.
Keskustelu myös arvosteluissa olevista kirjoita myös suotavaa.
- - - - -
THE MYSTICAL QABALAH
Fortune, Dion
Weiser Books, ISBN: 978-1-57863-150-6
Yleiskäsitykseni kabbalistisesta järjestelmästä ja Elämänpuuhun liittyvästä kokonaiskuvasta oli erittäin vailinnainen ennen tämän kirjan lukua. Kirjan mainostetaan olevan hyvää referenssimateriaalia niin noviiseille kuin edistyneillekin kabbalismin tutkijoille - ja noviisin näkökulmasta tenhoava ja omaksuttavissa oleva retoriikka antoivat oivat mahdollisuudet ymmärtää tämän länsimaisen äärimmäisen kompleksisen esoteerisen järjestelmän periaatteita.
Jos jotain puutteellisuuksia haluaa etsiä, niin ainakin polkuihin liittyvä työskentely ("Pathworking") ja Elämänpuun klifottinen puoli ja gematria jätettiin syvemmälti käsittelemättä, mutta näistä lienee tarkemmin luettavissa muilta kirjoittajilta. Fortune mainitsee Crowleyn ja Mathersin nimet (ja Crowleyn aiempaa järjestelmää käyttää esimerkkeinä referensseissään), mutta myös tervettä kriittisyyttä huomioiden siinä, missä kyseisten kirjoittaen käsitykset tekevät väkivaltaa tietyissä konsepteissa.
Re: Kirja-arvostelut
Hyvä ja hyödyllinen aihe!
Kirja-arvostelujen tekemisestä on ollut veljeskunnan parissa puhetta jo kauan, mutta toistaiseksi tämä idea on jäänyt toteutumatta muiden töiden ja projektien vuoksi. Asia on kuitenkin korjautumassa virallisestikin lähiaikoina, kun saamme muidenkin temppeliosastojen ja looshien sivustot / blogit julkaistua; omalla vastuullani tällä erää 1-2 muun veljen kanssa tulee olemaan erityisesti pakanuuteen ja pohjoiseen mytologiaan sekä esoteriaan ym. liittyvien kirjojen arvostelu. Lupaan ilmoittaa blogiin jatkossa tulevista uusista kirja-arvosteluista tähän aiheeseen ja / tai linkittää (kopioida & liittää) arvostelut tähän.
Kirja-arvostelujen tekemisestä on ollut veljeskunnan parissa puhetta jo kauan, mutta toistaiseksi tämä idea on jäänyt toteutumatta muiden töiden ja projektien vuoksi. Asia on kuitenkin korjautumassa virallisestikin lähiaikoina, kun saamme muidenkin temppeliosastojen ja looshien sivustot / blogit julkaistua; omalla vastuullani tällä erää 1-2 muun veljen kanssa tulee olemaan erityisesti pakanuuteen ja pohjoiseen mytologiaan sekä esoteriaan ym. liittyvien kirjojen arvostelu. Lupaan ilmoittaa blogiin jatkossa tulevista uusista kirja-arvosteluista tähän aiheeseen ja / tai linkittää (kopioida & liittää) arvostelut tähän.
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Kirja-arvostelut
Palautellaanpas tätä topikkia henkiin.
Deepak Chopra & Leonard Mlodinow: Maailmankatsomusten taistelu - Tiede vs. henkisyys
Joku taisi kehaista ko. teosta täällä, mutta annetaanpa jokunen kriittinenkin sana. Verrattuna esimerkiksi jokusen vuoden vanhaan Valtaojan ja arkkipiispan vääntöön tämä on suorastaan eliksiiriä sielulle, mutta mutta... Olen oikeastaan varsin kyllästynyt koko "tyylilajiin". Teoksessa käydään siis keskustelunomaisesti läpi seuraavia aihealueita (jotka eivät tunnu pysyvän lainkaan aiheessaan vaan poukkoilevat jatkuvasti siine, mistä jompi kumpi kirjoittajista milloinkin kokee löytäneensä hyvän lyömäaseen): Maailmankaikkeus, Elämä, Mieli ja aivot, Jumala. Tokihan tämän tyyppinen "suuria kysymyksiä" käsittelevä teksti aina herättää paljonkin ajatuksia, mutta en oikeastaan näe juuri tilausta spesifisti tällaiselle kirjallisuudella vakavan ajattelutyön saralla. Jos tahtoo pohtia tieteen mahdollisuuksia ja rajoja, kannattaa lukea siitä. Jos tahtoo pohtia uskonnon oikeutusta ja luonnetta, kannattaa lukea uskonnonfilosofiaa. Jos taas tahtoo käsitellä epäsystemaattisemmin asioita, kannattaa lukea fiktiota tai okkulttista/uskonnollista kirjallisuutta. Tässä yritetään olla kaikkea, onnistumatta oikein missään.
Huomioon ottaen kirjoittajien sivistyksen tason ja tavan puhua tietyllä tapaa auktoriteetteina on suorastaan järkytys, kuinka köppäistä argumentaatio lopulta on puolin ja toisin. Yleisimmällä tasolla: Mlodinov ei tunnu käsittävän, että uskonnollisuudessa voi olla kysymys mistään muusta kuin kognitiivisesta aktista uskoa johonkin "yliluonnolliseen" olentoon (ja myöntää tämän sentään suoraan itsekin), kun taas Deepak ei ymmärrä käytännössä mitään tieteen luonteesta ja lähtökohdista. Molemmat käyvät pokalla keskustelua tämän päivän tieteestä käytännössä 1800-lukulaisella käsityksellä tieteen luonteesta. Mielen ja materian suhteesta näkemykset poukkoilevat jatkuvasti, Mlodinovilla reduktionismin ja ominaisuusdualismin välillä, Deepakilla ominaisuusdualismin, substanssidualismin ja idealismin välillä jne. Sentään vältytään muutamaa poikkeusta lukuunottamatta maailman turhimmalta keskustelulta "kumpi on aiheuttanut enemmän pahaa, uskonto vai tiede?". Parasta antia lienee Deepakin kritiikki perinteistä institutionaalista uskontoa kohtaan.
Ajatusten herättäjänä ihan suositeltava lukaistava, ainakin jos täytyy suomen kieleen rajoittua, mutta ei tällä ns. kuuhun vielä mennä. Valitettavasti tämän kaltaisen populaarikirjallisuuden tapaan lähteitä "jatkotutkimusta" varten ei juurikaan ole. Kokonaisuudessaan tämä "tiede vs. henkisyys" asetelma ei ole oikein tätä päivää. Sen sijaan laadukkaita populaariteoksia soisi ilmestyvän esimerkiksi aiheista "tieteellisyys vs. epätieteellisyys" ja "ateismi vs. uskonnollisuus".
Deepak Chopra & Leonard Mlodinow: Maailmankatsomusten taistelu - Tiede vs. henkisyys
Joku taisi kehaista ko. teosta täällä, mutta annetaanpa jokunen kriittinenkin sana. Verrattuna esimerkiksi jokusen vuoden vanhaan Valtaojan ja arkkipiispan vääntöön tämä on suorastaan eliksiiriä sielulle, mutta mutta... Olen oikeastaan varsin kyllästynyt koko "tyylilajiin". Teoksessa käydään siis keskustelunomaisesti läpi seuraavia aihealueita (jotka eivät tunnu pysyvän lainkaan aiheessaan vaan poukkoilevat jatkuvasti siine, mistä jompi kumpi kirjoittajista milloinkin kokee löytäneensä hyvän lyömäaseen): Maailmankaikkeus, Elämä, Mieli ja aivot, Jumala. Tokihan tämän tyyppinen "suuria kysymyksiä" käsittelevä teksti aina herättää paljonkin ajatuksia, mutta en oikeastaan näe juuri tilausta spesifisti tällaiselle kirjallisuudella vakavan ajattelutyön saralla. Jos tahtoo pohtia tieteen mahdollisuuksia ja rajoja, kannattaa lukea siitä. Jos tahtoo pohtia uskonnon oikeutusta ja luonnetta, kannattaa lukea uskonnonfilosofiaa. Jos taas tahtoo käsitellä epäsystemaattisemmin asioita, kannattaa lukea fiktiota tai okkulttista/uskonnollista kirjallisuutta. Tässä yritetään olla kaikkea, onnistumatta oikein missään.
Huomioon ottaen kirjoittajien sivistyksen tason ja tavan puhua tietyllä tapaa auktoriteetteina on suorastaan järkytys, kuinka köppäistä argumentaatio lopulta on puolin ja toisin. Yleisimmällä tasolla: Mlodinov ei tunnu käsittävän, että uskonnollisuudessa voi olla kysymys mistään muusta kuin kognitiivisesta aktista uskoa johonkin "yliluonnolliseen" olentoon (ja myöntää tämän sentään suoraan itsekin), kun taas Deepak ei ymmärrä käytännössä mitään tieteen luonteesta ja lähtökohdista. Molemmat käyvät pokalla keskustelua tämän päivän tieteestä käytännössä 1800-lukulaisella käsityksellä tieteen luonteesta. Mielen ja materian suhteesta näkemykset poukkoilevat jatkuvasti, Mlodinovilla reduktionismin ja ominaisuusdualismin välillä, Deepakilla ominaisuusdualismin, substanssidualismin ja idealismin välillä jne. Sentään vältytään muutamaa poikkeusta lukuunottamatta maailman turhimmalta keskustelulta "kumpi on aiheuttanut enemmän pahaa, uskonto vai tiede?". Parasta antia lienee Deepakin kritiikki perinteistä institutionaalista uskontoa kohtaan.
Ajatusten herättäjänä ihan suositeltava lukaistava, ainakin jos täytyy suomen kieleen rajoittua, mutta ei tällä ns. kuuhun vielä mennä. Valitettavasti tämän kaltaisen populaarikirjallisuuden tapaan lähteitä "jatkotutkimusta" varten ei juurikaan ole. Kokonaisuudessaan tämä "tiede vs. henkisyys" asetelma ei ole oikein tätä päivää. Sen sijaan laadukkaita populaariteoksia soisi ilmestyvän esimerkiksi aiheista "tieteellisyys vs. epätieteellisyys" ja "ateismi vs. uskonnollisuus".
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Kirja-arvostelut
Anna Kontula: Mistä ei voi puhua - kirja uskosta ja uskonnoista
Kontula on paremmin tunnettu feministisenä vasemmistopoliitikkona, mutta tässä kaunokirjalliseen muotoon puetussa teoksessa hän käsittelee uskoa. Ja pirun hyvin käsitteleekin. Kuten Kontula huomauttaa loppupuheessaan, suomeksi ei ole olemassa juuri asiallista kirjallisuutta aiheesta. Tämä saattaa olla paras esitys uskonnollisuuden luonteesta, jonka olen koskaan lukenut. Löytyy myös mielenkiintoinen katkelma, jonka liittäisin hyvinkin läheisesti AT:n teemoihin:
"Siinä viiniä lipitellessämme pyydän tätiä kertomaan tarinan, kuten meillä ennen oli tapana. Asta nyökkää, miettii hetken ja aloittaa:
'Varmaan tiedätkin, kristillisen myytin mukaan Saatana oli alun perin kaunein ja voimakkain Jumalan enkeleistä. Sitten Jumala loi Adamin ja kehotti taivaan väkeä kumartamaan häntä. Ylpeä Saatana kieltäytyi ja rangaistukseksi hänet syöstiin alas taivaasta. Tämä tarina on meille kaikille tuttu.
'Islamilaisesta traditiosta löytyy kuitenkin legenda, joka kuvaa tapahtumia hieman toisin. Sen mukaan Saatanan kieltäytymisen syynä ei ollut ylpeys, vaan uskollisuus. Jumala valitsi tehtävään Saatanan, koska kaikesta taivaan väestä yksin tämän rakkaus oli riittävän väkevää. Kun muut enkelit tottelivat ulkoista käskyä, hän ainoana näki sen taakse kätketyn suunnitelman. Rakkaudesta Herraansa suostui Saatana rooliin, joka merkitsi kuolemaa pahempaa kohtaloa - eroa Jumalasta määräämättömän pitkäksi ajaksi.'
'Niin tapahtui Hänen tahtonsa: Saatana kapinoi ja hänet karkotettiin. Matkalla maahan hänen kirkas enkelihahmonsa paloi karelle. Näin oli tapahduttava, jotta Jumalan suunnitelma saattoi käydä toteen.'"
Kontula on paremmin tunnettu feministisenä vasemmistopoliitikkona, mutta tässä kaunokirjalliseen muotoon puetussa teoksessa hän käsittelee uskoa. Ja pirun hyvin käsitteleekin. Kuten Kontula huomauttaa loppupuheessaan, suomeksi ei ole olemassa juuri asiallista kirjallisuutta aiheesta. Tämä saattaa olla paras esitys uskonnollisuuden luonteesta, jonka olen koskaan lukenut. Löytyy myös mielenkiintoinen katkelma, jonka liittäisin hyvinkin läheisesti AT:n teemoihin:
"Siinä viiniä lipitellessämme pyydän tätiä kertomaan tarinan, kuten meillä ennen oli tapana. Asta nyökkää, miettii hetken ja aloittaa:
'Varmaan tiedätkin, kristillisen myytin mukaan Saatana oli alun perin kaunein ja voimakkain Jumalan enkeleistä. Sitten Jumala loi Adamin ja kehotti taivaan väkeä kumartamaan häntä. Ylpeä Saatana kieltäytyi ja rangaistukseksi hänet syöstiin alas taivaasta. Tämä tarina on meille kaikille tuttu.
'Islamilaisesta traditiosta löytyy kuitenkin legenda, joka kuvaa tapahtumia hieman toisin. Sen mukaan Saatanan kieltäytymisen syynä ei ollut ylpeys, vaan uskollisuus. Jumala valitsi tehtävään Saatanan, koska kaikesta taivaan väestä yksin tämän rakkaus oli riittävän väkevää. Kun muut enkelit tottelivat ulkoista käskyä, hän ainoana näki sen taakse kätketyn suunnitelman. Rakkaudesta Herraansa suostui Saatana rooliin, joka merkitsi kuolemaa pahempaa kohtaloa - eroa Jumalasta määräämättömän pitkäksi ajaksi.'
'Niin tapahtui Hänen tahtonsa: Saatana kapinoi ja hänet karkotettiin. Matkalla maahan hänen kirkas enkelihahmonsa paloi karelle. Näin oli tapahduttava, jotta Jumalan suunnitelma saattoi käydä toteen.'"
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Kirja-arvostelut
Gianni Vattimo: Uskon että uskon
Postmodernin uskonnonfilosofian klassikoita. Vattimo on yksi nimekkäimpiä Nietzschen ja Heideggerin aloittaman postmodernin filosofian tekijöitä. Hänen lähtökohtansa on kuitenkin hartaassa italialaisessa katolilaisuudessa. Hän on myös homoseksuaali. Voitte arvata, että näiden faktorien yhteensovittaminen ei ole ollut Vattimolle kovin triviaali työ. Teos onkin yhtä paljon henkilökohtaisen uskon pohdintaa kuin se on filosofiaa. Vattimon pääajatuksen voisi tiivistää jotenkin siihen suuntaan, että kun metafysiikka on käynyt mahdottomaksi (taustalla tietenkin tämä Vattimon heideggeriläinen lähtökohta) sekä idealismin, tieteisuskon että kristillisen perinteen eri vakiintuneiden suuntausten muodoissa, avaa maallistuminen uudella tavalla kristinuskon ydintä, jossa pyritään kohti pyhää, joka voisi olla vapaa siihen tavallisesti liittyvästä väkivallasta (pyhän ja väkivallan suhteessa Vattimo nojaa paljon René Girardin ajatteluun). Teos ei ole kovin tekninen, mutta se on melkoisen haastava, ja ei varmasti aukea kovin hyvin ilman tavanomaista modernin filosofian historian tuntemusta Descartesista postmodernismiin. Toisaalta, lopussa on suomentajan laatima oiva sanakirja teoksessa esiintyvistä olennaisimmista ajattelijoista ja termeistä. En suosittele kenellekään, koska erittäin suurella varmuudella ne jotka teoksesta hyötyisivät eniten eivät suostu sylkemäänkään siihen päin
Henry Bauer: Science or Pseudoscience - Magnetic Healing, Psychic Phenomena and other Heterodoxies
Olen viime aikoina perehtynyt tieteellisenä itseään pitävään parapsykologiaan tavoitteenani löytää jotain pohjaa usein esitylle väitteelle, että yliaistillisista ilmiöistä on tieteellistä näyttöä. Tähän asti lukemani perusteella en ole todellakaan vakuuttunut. Jotain tulkinnasta riippuen savun tapaista voi ehkä nähdä horisontissa, mutta tulesta ei ole tietoakaan. Toisaalta olisi tieteen periaatteiden vastaista kieltää a priori minkä tahansa periaatteessa mahdollisen ilmiö todellisuus, etenkin kun arkijärki on selkeästi taipuvainen uskomaan yliaistillisten ilmiöiden todellisuuteen. Tämä tuntuu olevan aihe, josta on äärimmäisen vaikea löytää oikeasti neutraalia analyysiä (vaikka kaikki mahdolliset tahot väittävät sellaista edustavansa). Mielestäni tämä teos pääsee lähimmäksi mihin olen törmännyt elämässäni. Teos pitää sisällään paitsi kriittistä pohdintaa parapsykologian ja muiden "anomaalisten" alojen "tuloksista" myös sen olennaisen ajatuksen, että tiede kehittyy juuri anomalioiden kautta. Yliaistilliset ilmiöt eivät ehkä "ole todellisia" siinä mielessä, mitä tällä yleensä tarkoitetaan (tai ainakaan selvää näyttöä ei ole eikä lähellekään kiistatonta näyttöä siitä, että sellaista kohti oltaisiin menossa), mutta toisaalta myös "skeptikkojen" argumentaatiossa on usein parantamisen varaa ja asenne on tyypillisesti likimain yhtä tunnepohjainen kuin puolustajilla. Bauer käy läpi kattavasti tieteen anomalioiden historiaa pyrkien osoittamaan, että todelliseen tieteelliseen avoimuuteen ja sitä kautta tieteen kehittymiseen kuuluu aina perustavan anomalian mahdollisuus. Voi suositella melko varauksetta. Muodollisesti helppoa luettavaa, vaikka erityisesti sattumaa ja tilastomatematiikkaa koskevassa osiossa mennään ajatuksiin, joita olen havainnut useimpien ihmisten pitävän aika vaikeina ymmärtää.
Postmodernin uskonnonfilosofian klassikoita. Vattimo on yksi nimekkäimpiä Nietzschen ja Heideggerin aloittaman postmodernin filosofian tekijöitä. Hänen lähtökohtansa on kuitenkin hartaassa italialaisessa katolilaisuudessa. Hän on myös homoseksuaali. Voitte arvata, että näiden faktorien yhteensovittaminen ei ole ollut Vattimolle kovin triviaali työ. Teos onkin yhtä paljon henkilökohtaisen uskon pohdintaa kuin se on filosofiaa. Vattimon pääajatuksen voisi tiivistää jotenkin siihen suuntaan, että kun metafysiikka on käynyt mahdottomaksi (taustalla tietenkin tämä Vattimon heideggeriläinen lähtökohta) sekä idealismin, tieteisuskon että kristillisen perinteen eri vakiintuneiden suuntausten muodoissa, avaa maallistuminen uudella tavalla kristinuskon ydintä, jossa pyritään kohti pyhää, joka voisi olla vapaa siihen tavallisesti liittyvästä väkivallasta (pyhän ja väkivallan suhteessa Vattimo nojaa paljon René Girardin ajatteluun). Teos ei ole kovin tekninen, mutta se on melkoisen haastava, ja ei varmasti aukea kovin hyvin ilman tavanomaista modernin filosofian historian tuntemusta Descartesista postmodernismiin. Toisaalta, lopussa on suomentajan laatima oiva sanakirja teoksessa esiintyvistä olennaisimmista ajattelijoista ja termeistä. En suosittele kenellekään, koska erittäin suurella varmuudella ne jotka teoksesta hyötyisivät eniten eivät suostu sylkemäänkään siihen päin
![Smile :)](./images/smilies/icon_e_smile.gif)
Henry Bauer: Science or Pseudoscience - Magnetic Healing, Psychic Phenomena and other Heterodoxies
Olen viime aikoina perehtynyt tieteellisenä itseään pitävään parapsykologiaan tavoitteenani löytää jotain pohjaa usein esitylle väitteelle, että yliaistillisista ilmiöistä on tieteellistä näyttöä. Tähän asti lukemani perusteella en ole todellakaan vakuuttunut. Jotain tulkinnasta riippuen savun tapaista voi ehkä nähdä horisontissa, mutta tulesta ei ole tietoakaan. Toisaalta olisi tieteen periaatteiden vastaista kieltää a priori minkä tahansa periaatteessa mahdollisen ilmiö todellisuus, etenkin kun arkijärki on selkeästi taipuvainen uskomaan yliaistillisten ilmiöiden todellisuuteen. Tämä tuntuu olevan aihe, josta on äärimmäisen vaikea löytää oikeasti neutraalia analyysiä (vaikka kaikki mahdolliset tahot väittävät sellaista edustavansa). Mielestäni tämä teos pääsee lähimmäksi mihin olen törmännyt elämässäni. Teos pitää sisällään paitsi kriittistä pohdintaa parapsykologian ja muiden "anomaalisten" alojen "tuloksista" myös sen olennaisen ajatuksen, että tiede kehittyy juuri anomalioiden kautta. Yliaistilliset ilmiöt eivät ehkä "ole todellisia" siinä mielessä, mitä tällä yleensä tarkoitetaan (tai ainakaan selvää näyttöä ei ole eikä lähellekään kiistatonta näyttöä siitä, että sellaista kohti oltaisiin menossa), mutta toisaalta myös "skeptikkojen" argumentaatiossa on usein parantamisen varaa ja asenne on tyypillisesti likimain yhtä tunnepohjainen kuin puolustajilla. Bauer käy läpi kattavasti tieteen anomalioiden historiaa pyrkien osoittamaan, että todelliseen tieteelliseen avoimuuteen ja sitä kautta tieteen kehittymiseen kuuluu aina perustavan anomalian mahdollisuus. Voi suositella melko varauksetta. Muodollisesti helppoa luettavaa, vaikka erityisesti sattumaa ja tilastomatematiikkaa koskevassa osiossa mennään ajatuksiin, joita olen havainnut useimpien ihmisten pitävän aika vaikeina ymmärtää.
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Kirja-arvostelut
Torsti Lehtinen: Eksistentialismi
Oikein mukiinmenevä populaarifilosofinen esitys kuuluisimmista eksistentialisteiksi luettavista ajattelijoista Kierkegaardista, Heideggerista, Camusista, Sartresta, Jaspersista, Gabriel Marcelista ja Simone de Beauvoirista. Voi suositella oikeastaan kaikille; helppolukuista suomenkielistä filosofiaa on olemassa hirvittävän vähän. Mielessä tietysti kannattaa pitää, että tämä nyt ei pienessä paatoksellisuudessaan kuitenkaan mikään tarkin ja neutraalein teos ole.
Oikein mukiinmenevä populaarifilosofinen esitys kuuluisimmista eksistentialisteiksi luettavista ajattelijoista Kierkegaardista, Heideggerista, Camusista, Sartresta, Jaspersista, Gabriel Marcelista ja Simone de Beauvoirista. Voi suositella oikeastaan kaikille; helppolukuista suomenkielistä filosofiaa on olemassa hirvittävän vähän. Mielessä tietysti kannattaa pitää, että tämä nyt ei pienessä paatoksellisuudessaan kuitenkaan mikään tarkin ja neutraalein teos ole.
- Cancer
- Posts: 258
- Joined: Thu Dec 13, 2012 4:45 pm
- Location: Helsinki
Re: Kirja-arvostelut
Ajatuksia parista syksyn mittaan luetusta kirjasta:
Joseph Campbell - Sankarin tuhannet kasvot
Vertailevaa mytologiaa otteella, joka tuo vahvasti mieleen Jungin. Campbell ei kuitenkaan ainakaan tässä kirjassa pyri rakentamaan kokonaista maailmankuvaa vaan ainoastaan perustelemaan teoriansa monomyytistä. Hän ei ole eikä pyri olemaan "opettaja", kuten Jungin voi nähdä tekevän, vaan pysyy tiedemiehenä, joskin hänen tyylinsä on ajoittain rasittavankin korkealentoista ja maalailevaa. Kirja on myös valtavasti pidempi kuin aihe edellyttää, ja lähdemateriaalia on niin paljon, että Campbellin oman ajatuksen punainen lanka hukkuu monessa kohdassa täysin. Perusajatus universaalista sankarihahmosta ja tämän seikkailun universaaleista vaiheista tulee kyllä läpi ja on vakuuttavasti perusteltu, mutta minulle kirja oli kirjana, muodoltaan, pettymys. Siitä saa varmaan eniten irti, jos sen ottaa uskonnollisen ja mytologisen symboliikan, tarinoiden ja näiden yhteyksien varastona, ikään kuin myyttien kielen sanakirjana.
Mircea Eliade - Pyhä ja profaani
Aiheet samansuuntaiset kuin edellisessä; keskeisin oivallus, mitä minä tästä kirjasta sain, koskikin sitä, miten läheisesti uskonto ja mytologia liittyvät toisiinsa. Eliaden mukaan kaikille uskonnoille yhteinen piirre on "alun ajan" tapahtumien palauttaminen nykyhetkeen rituaalien avulla, myytin eläminen todeksi. Profaani, lineaarinen, historiallinen aika voi kulua loppuun; siksi maailma on vähän väliä ikään kuin luotava uudelleen, tehtävä taas "tuoreeksi" ja "voimakkaaksi". En tiedä, kuinka tavallista tällainen on, mutta minä tunnistin Eliaden pohdinnoissa aivan selvästi monia omista toimintatavoistani sekä etenkin maallistuneen, myyttisistä esikuvista vieraantuneen ihmisen angstin. Kun maailman taustalla ei ole mytologiaa, jonka maailma ilmaisee, "aika näyttäytyy kiitävänä ja katoavana tovina, joka vitkastelematta kulkee kohti kuolemaa".
Suosittelen kirjaa kaikille tieteellisestä uskonnon tutkimisesta vähänkin kiinnostuneille. Se on selkeä, vetävästi kirjoitettu esitys tekijänsä uskontokäsityksestä, joka tuntuu ainakin minusta järkeenkäyvältä ja sillä tavalla ns. terveeltä, että siitä voi olla iloa myös henkilökohtaisessa etsinnässä. Ja kirjasta voi toki (etenkin!) saada paljon irti vaikkei sitä minun laillani päätyisikään nyökyttelemään läpi.
Joseph Campbell - Sankarin tuhannet kasvot
Vertailevaa mytologiaa otteella, joka tuo vahvasti mieleen Jungin. Campbell ei kuitenkaan ainakaan tässä kirjassa pyri rakentamaan kokonaista maailmankuvaa vaan ainoastaan perustelemaan teoriansa monomyytistä. Hän ei ole eikä pyri olemaan "opettaja", kuten Jungin voi nähdä tekevän, vaan pysyy tiedemiehenä, joskin hänen tyylinsä on ajoittain rasittavankin korkealentoista ja maalailevaa. Kirja on myös valtavasti pidempi kuin aihe edellyttää, ja lähdemateriaalia on niin paljon, että Campbellin oman ajatuksen punainen lanka hukkuu monessa kohdassa täysin. Perusajatus universaalista sankarihahmosta ja tämän seikkailun universaaleista vaiheista tulee kyllä läpi ja on vakuuttavasti perusteltu, mutta minulle kirja oli kirjana, muodoltaan, pettymys. Siitä saa varmaan eniten irti, jos sen ottaa uskonnollisen ja mytologisen symboliikan, tarinoiden ja näiden yhteyksien varastona, ikään kuin myyttien kielen sanakirjana.
Mircea Eliade - Pyhä ja profaani
Aiheet samansuuntaiset kuin edellisessä; keskeisin oivallus, mitä minä tästä kirjasta sain, koskikin sitä, miten läheisesti uskonto ja mytologia liittyvät toisiinsa. Eliaden mukaan kaikille uskonnoille yhteinen piirre on "alun ajan" tapahtumien palauttaminen nykyhetkeen rituaalien avulla, myytin eläminen todeksi. Profaani, lineaarinen, historiallinen aika voi kulua loppuun; siksi maailma on vähän väliä ikään kuin luotava uudelleen, tehtävä taas "tuoreeksi" ja "voimakkaaksi". En tiedä, kuinka tavallista tällainen on, mutta minä tunnistin Eliaden pohdinnoissa aivan selvästi monia omista toimintatavoistani sekä etenkin maallistuneen, myyttisistä esikuvista vieraantuneen ihmisen angstin. Kun maailman taustalla ei ole mytologiaa, jonka maailma ilmaisee, "aika näyttäytyy kiitävänä ja katoavana tovina, joka vitkastelematta kulkee kohti kuolemaa".
Suosittelen kirjaa kaikille tieteellisestä uskonnon tutkimisesta vähänkin kiinnostuneille. Se on selkeä, vetävästi kirjoitettu esitys tekijänsä uskontokäsityksestä, joka tuntuu ainakin minusta järkeenkäyvältä ja sillä tavalla ns. terveeltä, että siitä voi olla iloa myös henkilökohtaisessa etsinnässä. Ja kirjasta voi toki (etenkin!) saada paljon irti vaikkei sitä minun laillani päätyisikään nyökyttelemään läpi.
Tiden läker inga sår.
Re: Kirja-arvostelut
Daniele Bolelli: Luo oma uskontosi - ohjeeton opaskirja
Alkuteos: Create Your Own Religion: A How-To Book without Instructions
Luo oma uskontosi on kirja, joka pyrkii ravistelemaan lukijansa irti dogmeista, uskomuksista ja tottumuksista. Kirjailija röykyttää ja raastaa uskontoja sellaisella tarmolla, että herkempää lukijaa hirvittää. Taustalla on ajatus saada ihminen ajattelemaan omilla aivoillaan kyseenalaistamisen ja herättelyn kautta. Bolelli on kirjailija, filosofi ja uskontotieteen professori.
Kirjassa käsitellään uskontojen historiaa ja ristiriitoja, historiaa, luontoa, ruumiillisuutta, seksuaalisuutta, moraalia, sukupuolten tasa-arvoa, kuolemaa, kieltoja ja kuolemanjälkeistä elämää. Bolellin mielestä yksikään suurista maailmanuskonnoista ei ole tuonut ratkaisua maapallon ongelmiin. Tämä on hänen mielestään osoitus siitä, että uskonnot joutavat romukoppaan, mutta niiden tilalle kunkin pitäisi jättää se, mikä niissä on ollut hyvää ja vaalimisen arvoista. Kirjoittaja painottaa rauhanomaista elämää, joka on vapaata peloista ja syntien kyttäilystä.
Kirja ei opasta lukijaa rakentamaan itselleen uskontoa. Bolelli näyttää, miten jokainen tietyn uskonnon seuraaja nikkaroi itse joka tapauksessa uskontonsa niistä maailmankuvan, kulttuurin ja kokemusten palasista, jotka hänen ymmärrykseensä mahtuvat. Jokainen luo jo nyt oman uskontonsa, tajusipa sitä tai ei. Luominen on parempi tehdä arvonsa tiedostaen ja naurun sekä ilon kautta.
Kenelle kirja sopisi? Ehkä ravistamaan hereille ihmistä, joka on tottunut omaksumaan itsensä ulkopuolelta ohjeet siihen, miten pitää uskoa ja elää, mikä on ns. oikein ja väärin. Eri asia on, tarttuuko tällainen lukija kirjaan kirjaston laarissa – epäilen, että ei, sillä kirjan nimi on raflaava. Kirja on myös kirjoitettu tyylillä, jota voi pitää kiukkuisena tai epäkunnioittavana. Onnistuisiko tavallinen suomalainen kaduntallaaja sitten tämän kirjan avulla muuttamaan ajatteluaan? Dogmaattisen uskonnon harjoittajan näkökulmasta voi olla haastavaa tarkastella omaa uskontorakennetta kädenmitan päästä ja nappailla sieltä pois toimimattomat osaset.
Minua häiritsi kirjassa se, että se korosti uskontojen negatiivisia puolia. Armoa tai rakkautta ei mainittu sanallakaan kristinuskon yhteydessä, mutta uskonnon syntilista käytiin läpi tarkasti.
Bolelli on filosofina mielenkiintoinen, sillä hän ammentaa vaikutteita esimerkiksi Conan Barbaarilta, Bruce Leeltä, Nietzscheltä ja taolaisuudesta.
”Minä palvon elämää – elämää kokonaisuudessaan. Elämää, joka leimuaa häpeilemättä. Elämää, joka tanssii hymyillen aivan kuilun reunalla. Elämää, joka siemailee margaritaa rannalla lokkien ympäröimänä. Elämää, joka itkee verisiä kyyneleitä antaessaan kaikkensa, vaikkei se riitä mihinkään. Elämää, jonka suonissa leiskuvat salamat. Elämää, jonka syvyys satuttaa. Elämää, jota syksyn sateet ja kesän helteet liikuttavat. Elämää, joka jatkuu ilman mainoskatkoja. Elämää, joka näyttää kieltään velvollisuudelle. Elämää, joka saalistaa metsässä seuraavaa ateriaansa. Elämää, joka paljastaa itsensä juuri silloin, kun olet heittämässä kaiken toivosi taistelukentällä. Ennen kaikkea palvon elämää, joka kieltäytyy katumasta ainoatakaan hukkaamaansa päivää. ”
Suomennos: Matti Rautaniemi
Yle Puhe / Perttu Häkkinen: Keksi oma uskonto!
Alkuteos: Create Your Own Religion: A How-To Book without Instructions
Luo oma uskontosi on kirja, joka pyrkii ravistelemaan lukijansa irti dogmeista, uskomuksista ja tottumuksista. Kirjailija röykyttää ja raastaa uskontoja sellaisella tarmolla, että herkempää lukijaa hirvittää. Taustalla on ajatus saada ihminen ajattelemaan omilla aivoillaan kyseenalaistamisen ja herättelyn kautta. Bolelli on kirjailija, filosofi ja uskontotieteen professori.
Kirjassa käsitellään uskontojen historiaa ja ristiriitoja, historiaa, luontoa, ruumiillisuutta, seksuaalisuutta, moraalia, sukupuolten tasa-arvoa, kuolemaa, kieltoja ja kuolemanjälkeistä elämää. Bolellin mielestä yksikään suurista maailmanuskonnoista ei ole tuonut ratkaisua maapallon ongelmiin. Tämä on hänen mielestään osoitus siitä, että uskonnot joutavat romukoppaan, mutta niiden tilalle kunkin pitäisi jättää se, mikä niissä on ollut hyvää ja vaalimisen arvoista. Kirjoittaja painottaa rauhanomaista elämää, joka on vapaata peloista ja syntien kyttäilystä.
Kirja ei opasta lukijaa rakentamaan itselleen uskontoa. Bolelli näyttää, miten jokainen tietyn uskonnon seuraaja nikkaroi itse joka tapauksessa uskontonsa niistä maailmankuvan, kulttuurin ja kokemusten palasista, jotka hänen ymmärrykseensä mahtuvat. Jokainen luo jo nyt oman uskontonsa, tajusipa sitä tai ei. Luominen on parempi tehdä arvonsa tiedostaen ja naurun sekä ilon kautta.
Kenelle kirja sopisi? Ehkä ravistamaan hereille ihmistä, joka on tottunut omaksumaan itsensä ulkopuolelta ohjeet siihen, miten pitää uskoa ja elää, mikä on ns. oikein ja väärin. Eri asia on, tarttuuko tällainen lukija kirjaan kirjaston laarissa – epäilen, että ei, sillä kirjan nimi on raflaava. Kirja on myös kirjoitettu tyylillä, jota voi pitää kiukkuisena tai epäkunnioittavana. Onnistuisiko tavallinen suomalainen kaduntallaaja sitten tämän kirjan avulla muuttamaan ajatteluaan? Dogmaattisen uskonnon harjoittajan näkökulmasta voi olla haastavaa tarkastella omaa uskontorakennetta kädenmitan päästä ja nappailla sieltä pois toimimattomat osaset.
Minua häiritsi kirjassa se, että se korosti uskontojen negatiivisia puolia. Armoa tai rakkautta ei mainittu sanallakaan kristinuskon yhteydessä, mutta uskonnon syntilista käytiin läpi tarkasti.
Bolelli on filosofina mielenkiintoinen, sillä hän ammentaa vaikutteita esimerkiksi Conan Barbaarilta, Bruce Leeltä, Nietzscheltä ja taolaisuudesta.
”Minä palvon elämää – elämää kokonaisuudessaan. Elämää, joka leimuaa häpeilemättä. Elämää, joka tanssii hymyillen aivan kuilun reunalla. Elämää, joka siemailee margaritaa rannalla lokkien ympäröimänä. Elämää, joka itkee verisiä kyyneleitä antaessaan kaikkensa, vaikkei se riitä mihinkään. Elämää, jonka suonissa leiskuvat salamat. Elämää, jonka syvyys satuttaa. Elämää, jota syksyn sateet ja kesän helteet liikuttavat. Elämää, joka jatkuu ilman mainoskatkoja. Elämää, joka näyttää kieltään velvollisuudelle. Elämää, joka saalistaa metsässä seuraavaa ateriaansa. Elämää, joka paljastaa itsensä juuri silloin, kun olet heittämässä kaiken toivosi taistelukentällä. Ennen kaikkea palvon elämää, joka kieltäytyy katumasta ainoatakaan hukkaamaansa päivää. ”
Suomennos: Matti Rautaniemi
Yle Puhe / Perttu Häkkinen: Keksi oma uskonto!
-
- Posts: 775
- Joined: Tue May 25, 2010 10:22 pm
- Location: Espoo
Re: Kirja-arvostelut
Philip Clayton (toim.): The Oxford Handbook of Religion and Science
Ei nyt oikeastaan kummempaa arvostelua luvassa (enkä ole kyllä muuta kuin silmäillytkään vielä), mutta uskaltaa suositella pelkän sisällysluettelon ja mukana olevan kaartin perusteella. Tässä ei kauheasti valehdella kun väitetään mukana olevan tavaraa kaikista olennaisista tieteen ja uskonnon suhteeseen liittyvistä debateista (sivuja lähemmäs tuhat yksittäisen artikkelin ollessa 10-20 sivun pintaan). Piristävästi teos on nimenomaan kasattu siten, että eri kirjoittajat selkeästi puolustavat tai hyökkäävät jotain tiettyä näkemystä vastaan. Tämähän ei noin yleisesti ole akateemisessa filosofiassa kovin tavallista, mikä yleensä ottaen saattaa aiheuttaa hämmennystä sekä ärtymistä suurpiirteisempään tekstiin tottuneille. Hintaa ainakin tällä hetkellä vain n. 30€, joten kannattaa aihepiiristä kiinnostuneiden luottokortillisten hommata talteen esim. Amazonista.
Ei nyt oikeastaan kummempaa arvostelua luvassa (enkä ole kyllä muuta kuin silmäillytkään vielä), mutta uskaltaa suositella pelkän sisällysluettelon ja mukana olevan kaartin perusteella. Tässä ei kauheasti valehdella kun väitetään mukana olevan tavaraa kaikista olennaisista tieteen ja uskonnon suhteeseen liittyvistä debateista (sivuja lähemmäs tuhat yksittäisen artikkelin ollessa 10-20 sivun pintaan). Piristävästi teos on nimenomaan kasattu siten, että eri kirjoittajat selkeästi puolustavat tai hyökkäävät jotain tiettyä näkemystä vastaan. Tämähän ei noin yleisesti ole akateemisessa filosofiassa kovin tavallista, mikä yleensä ottaen saattaa aiheuttaa hämmennystä sekä ärtymistä suurpiirteisempään tekstiin tottuneille. Hintaa ainakin tällä hetkellä vain n. 30€, joten kannattaa aihepiiristä kiinnostuneiden luottokortillisten hommata talteen esim. Amazonista.
-
- Posts: 473
- Joined: Mon May 09, 2016 4:52 pm
Re: Kirja-arvostelut
Vishal Mangalwadi: This Book Made Your World
(suom. Kirja, joka muutti maailmasi)
Eli kuinka Raamattu muokkasi maailmaa.
Takakannessa lukee hänen olevan lakitieteen tohtori, filosofi, kirjailija, luennoitsija ja yhteiskunnan uudistaja.
Christianity today-Lehti on tituleerannut "Intian etevimmäksi kristityksi älyköksi."
Hän vierailee esimerkiksi Suomen teologisella opistolla nyt 24. ja 27. huhtikuuta.
Lyhyesti sanottuna kirja on kirjoitettu luomaan kristityille hyvän mielen valitsemastaan maailmankuvasta.
Kirjan teema sopii osuvasti ajassamme puhuttavaan "länsimaiden illankoitto/Auringonlasku"-teemaan.
Buddhalaisuuden "sunyata" ja gnostilainen "hölynpöly" saavat kyytiä "raamatullisten arvojen" edessä.
Toisinaan tehdään myös suuria logiikan loikkauksia. mm. Bachin tonaalisesta musiikista Kurt Cobainin "atonaaliseen" sieluntilaan.
Itseasiassa juuri itse Bachia on "syyttäminen", siitä että tasavirejärjestelmään siirryttiin ja tämä mahdollisti myöhemmin atonaalisen musiikin synnyn, jota kirjassa syytellään sieluttomuudesta ja muodottumuudesta. (Mielestäni taas kyse on nimenomaan muodollisuudesta)
Tuntuu että Vishal on jopa tahallisesti koittanut ymmärtää buddhalaisuuden väärin kärsimystä ja työtä pakoilevaksi maailmansuuntaukseksi, jossa tärkeintä on "tyhjentää mieli ajatuksista, kuin täyttää ne suurilla ajatuksilla".
Koska muissa paikoissa uskottiin fyysisen maailman olevan harhaa, ei ollut tarve kehittää ja "vallita" sitä, toisin kuin lännessä, jotka pohjaavat arvonsa Raamatusta. (viljele ja varjele)
Raamatun Jumala on rationaalinen "Luoja", kun taas Intiassa "Tanssija" tai "Maailmaa mietiskelevä". Siksi vesi tulee länsimaissa kraanasta, kun taas muualla se kannetaan astioissa.
Miksi muuten Somaliassa on niin paljon korruptiota ja miksei intialaisesta matematiikasta tullut tieteen kieltä? Miksi vain "Lännessä" alkemia kehittyi kemiaksi, astrologia astronomiaksi, yleinen ihmisarvo jne?
Kirjassa esitetään väite, että asioiden sekularisoituminen johtaa väistämättä pahuuteen. Raamatullinen juutalaisten nationalismi oli ihan pätevä muoto ammoisina aikoina. Nationalismi ja tietoisuus kansallisuudesta Euroopassa ja Intiassa ovat suoraa johdannaista logiikkaa, että ne syntyivät Raamatun pohjalta ja ovat "Jumalan siunaus" ihmisille, mutta sekularisoituessaan muuttuvat pahuudeksi. (natsi-Saksa, holokausti)
Kirjassa käydään läpi teknologia, kielet, kirjallisuus, moraali, perhearvot, rationaalisuus, ihmisarvot jne. ja kaikkeen on tarjottu vastauksena Raamattua.
Vastaus siitä, että länsimainen hyvinvointi ja edistyksellisyys johtuisi yksinomaan Raamatusta ei vakuuta minua, mutta ehkä kristityille tästä tulee "ahaa"-elämyksiä.
Kirja palvelee asiaansa sparrina. Tällä hetkellä omaan aika vähän taitoja, joilla argumentoida vastaan edes ja siksi oli mielenkiintoista lukea kirja jonka väittämiin en osaa tällä hetkellä vastata kovin vakuuttavasti.
Jos joku sattuu nyt tämän lukemaan niin ottaisin vastaan lukusuosituksia. Esimerkiksi jotakin kirjaa tieteen historiasta tai tämän kirjan aihetta sivuavaa, toista näkökulmaa antavaa.
(suom. Kirja, joka muutti maailmasi)
Eli kuinka Raamattu muokkasi maailmaa.
Takakannessa lukee hänen olevan lakitieteen tohtori, filosofi, kirjailija, luennoitsija ja yhteiskunnan uudistaja.
Christianity today-Lehti on tituleerannut "Intian etevimmäksi kristityksi älyköksi."
Hän vierailee esimerkiksi Suomen teologisella opistolla nyt 24. ja 27. huhtikuuta.
Lyhyesti sanottuna kirja on kirjoitettu luomaan kristityille hyvän mielen valitsemastaan maailmankuvasta.
Kirjan teema sopii osuvasti ajassamme puhuttavaan "länsimaiden illankoitto/Auringonlasku"-teemaan.
Buddhalaisuuden "sunyata" ja gnostilainen "hölynpöly" saavat kyytiä "raamatullisten arvojen" edessä.
Toisinaan tehdään myös suuria logiikan loikkauksia. mm. Bachin tonaalisesta musiikista Kurt Cobainin "atonaaliseen" sieluntilaan.
Itseasiassa juuri itse Bachia on "syyttäminen", siitä että tasavirejärjestelmään siirryttiin ja tämä mahdollisti myöhemmin atonaalisen musiikin synnyn, jota kirjassa syytellään sieluttomuudesta ja muodottumuudesta. (Mielestäni taas kyse on nimenomaan muodollisuudesta)
Tuntuu että Vishal on jopa tahallisesti koittanut ymmärtää buddhalaisuuden väärin kärsimystä ja työtä pakoilevaksi maailmansuuntaukseksi, jossa tärkeintä on "tyhjentää mieli ajatuksista, kuin täyttää ne suurilla ajatuksilla".
Koska muissa paikoissa uskottiin fyysisen maailman olevan harhaa, ei ollut tarve kehittää ja "vallita" sitä, toisin kuin lännessä, jotka pohjaavat arvonsa Raamatusta. (viljele ja varjele)
Raamatun Jumala on rationaalinen "Luoja", kun taas Intiassa "Tanssija" tai "Maailmaa mietiskelevä". Siksi vesi tulee länsimaissa kraanasta, kun taas muualla se kannetaan astioissa.
Miksi muuten Somaliassa on niin paljon korruptiota ja miksei intialaisesta matematiikasta tullut tieteen kieltä? Miksi vain "Lännessä" alkemia kehittyi kemiaksi, astrologia astronomiaksi, yleinen ihmisarvo jne?
Kirjassa esitetään väite, että asioiden sekularisoituminen johtaa väistämättä pahuuteen. Raamatullinen juutalaisten nationalismi oli ihan pätevä muoto ammoisina aikoina. Nationalismi ja tietoisuus kansallisuudesta Euroopassa ja Intiassa ovat suoraa johdannaista logiikkaa, että ne syntyivät Raamatun pohjalta ja ovat "Jumalan siunaus" ihmisille, mutta sekularisoituessaan muuttuvat pahuudeksi. (natsi-Saksa, holokausti)
Kirjassa käydään läpi teknologia, kielet, kirjallisuus, moraali, perhearvot, rationaalisuus, ihmisarvot jne. ja kaikkeen on tarjottu vastauksena Raamattua.
Vastaus siitä, että länsimainen hyvinvointi ja edistyksellisyys johtuisi yksinomaan Raamatusta ei vakuuta minua, mutta ehkä kristityille tästä tulee "ahaa"-elämyksiä.
Kirja palvelee asiaansa sparrina. Tällä hetkellä omaan aika vähän taitoja, joilla argumentoida vastaan edes ja siksi oli mielenkiintoista lukea kirja jonka väittämiin en osaa tällä hetkellä vastata kovin vakuuttavasti.
Jos joku sattuu nyt tämän lukemaan niin ottaisin vastaan lukusuosituksia. Esimerkiksi jotakin kirjaa tieteen historiasta tai tämän kirjan aihetta sivuavaa, toista näkökulmaa antavaa.