Isku kasvoihin? Vähän outo olo jäi tästä. Molemmissa viesteissäni omasta mielestäni täysin johdonmukaisesti kerron, että synkronisiteetit eivät ole empiirisesti todeksi todistettavia asioita, vaan tapahtuvat mielessä (toisessa viestissä sanon ”pitäisi tutkia mielenfilosofian parissa”), mutta kaipa näitä nyt sitten lukevat kaikki miten haluavat. Kunnianhimoiseksi kehuin ihan vilpittömässä mielessä ainoastaan esittämääsi johtopäätöstä siitä, että kokemasi telepaattiset ilmiöt saattaisi pystyä todistamaan koejärjestelyillä. Harvinainen väite, jonka esittäminen vaatii pokkaa. Puolustuskannalla oleminen on ihan turhaa, kun ihan ilman mitään pahaa tahtoa yritin ottaa osaa keskusteluun. Kaipa tässä nyt vain on todettava, että aallonpituutemme eivät nyt ihan synkronoineet (Nefastos wrote:Kuten lainaamani kohdan omasta tekstistäsi loppuun lukemalla huomaat, implikoit asian jonka nyt sitten kiellät. Edelleen, jos luet mitä sanoin hypoteettisten koejärjestelyjen täydellisestä mielenkiinnottomuudesta, huomaat että tässä ei ollut minkäänlaista "kunnianhimoa", vaan jälleen kerran päinvastoin valmius ottaa isku kasvoihin.
![Mr. Green :mrgreen:](./images/smilies/icon_mrgreen.gif)
Synkronisiteettiilmiöiksi koetuista asioista olen itse huomannut että niitä leimaa aika vahva henkilökohtaisuus. Jos korttipelissä häviän kädelle, jonka voittotodennäköisyys on 0.10% (näin on tapahtunut 2-3 kertaa elämäni aikana), ja aavistelen asiaa etukäteen, niin en kiinnitä juurikaan asiaan huomiota, jos sample on riittävän iso eikä nuo tapahtumat pomppaa sieltä erityisesti esiin. Jos taas ajattelen jostain omaan elämääni liittyvästä syystä tv:ssä esiintynyttä henkilöä ja vartin päästä kyseinen henkilö kävelee vastaan (tämäkin on tosi tarina), alkaa todennäköisyyksiin pohjaavat selitykset tuntua jotenkin intuitiivisesti vähemmän tyydyttäviltä.